3/9/96 - Article per la revista  GEGANTS
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Armazonas, gigantôes e cabeçudos

Maria Emilia Sena de Vasconcelos, escriu ...nâo há no norte de Portugal romaria grande sem um grupo de Gigantôes e Cabeçudos... A la zona de l'Alto Minho, al nord de Portugal es concentren la major part dels gegants portuguesos, del que coneixem els de Braga, que ens van visitar per la Trobada Internacional i la Ciutat Gegantera de Matadepera l'any 1992.

Una dada sense comprovar parla de la presència d'uns gegants a Alenquer l'any 1265, un any després de que Urbà IV extengués la festa a tota l'Església. És gairebé unànim entre els estudiosos la opinió de que aquesta dada no és fiable, principalment pel fet que la celebració de la festa de Corpus no es fa efectiva fins l'any 1317, sota el papat de Joan XXII i és estrany que just un any després de promulgar la festa ja hi haguessin gegants, aïllats de les altres representacions bíbliques, que no són documentades en general fins després de 1317.

La primera dada ens la dona el comte de Schack al 1885, que recull la presència de tres gegants a Evora els anys 1481 i 1495, encara que René Meurant suposa que es tracta d'homes dalt de xanques.

En una processó de Lisboa de mitjan segle XV està documentada la presència d'un gegant i d'un drac. Al 1579, a Braga es coneix la presència d'una serpe. Als anys 40 encara sortien a la processó de Corpus de Penafiel un drac i uns gegants. El mateix dia que a Monçao, sant Jordi es baralla i li fa la pell a un drac anomenat Santa Coca, nom que també trobem al drac de Redondela. Tant aquesta Coca  gallega com la de Monçao, van estar presents a les Festes de Santa Tecla de Tarragona el 1995, a la Mostra Internacional de Bestiari Festiu. 

Frei Apolinário da Conceiçâo, en la seva Demostraçao histórica escrita al segle XVIII, parla de les processons de Corpus esmentant figuras de gigantes, à frente, rodeadas de outras figuras de animais, de dançarinos, de charameleiros, de tocadores de marimbas... Emilia Sena ens informa que en aquesta processó també hi anava una gran imatge de Sant Jordi, muntada dalt d'un cavall autèntic.

No es coneixen treballs publicats sobre gegants ni bestiari portugués, llevat de referències locals als programes de festes. Arnaldo de Mariz Rozeira és l'únic estudiós que va treballar-ho i encara parcialment. En una enquesta de l'any 1964, va recollir una vintena de gegants en deu poblacions de les províncies de Minho i de Tras-os-Montes. Malauradament, el seu treball presentat al Congrés d'Etnhografia de Povoa de Varzim l'any 1966 resta inèdit. 

René Meurant recull quatre gegants a Carrazêda de Ansiaes, al districte de Bragança, també a la província de Tras-os-Montes, que van acompanyats de quatre capsgrossos i cinquanta músics, os Zingaros de Carrazêda de Ansiaes, un grup que existeix des de 1950. Aquests gegants daten també de 1950 i van ser copiats dels de Mondim de Basto.

Els de Barcelos i els d'Arces de Valdevez, anomenats armazonas que daten dels anys 40. Aquests noms els venen principalment de tenir les estructures de vímet. Aquesta tècnica, habitual encara a Bèlgica, havia estat comú a Catalunya. També a Braga s'anomenan almazonas, possiblement per derivació d'armazonas, encara que alguns autors ho han relacionat amb les amazones, les dones guerreres de la mitologia o fent referència al cabdill àrab Al-Mansur, anomenat Al-Manzor a Portugal, que sobre l'any 1000 va passar a sang i foc les terres portugueses de Entre-Douro-e-Minho.

Emilia Sena parla dels gegants de Viana do Castelo, la seva població nadiua, que són presents a la Romaria de Nossa Senhora de Agonía, a la festa de les Collites de Santa Maria de Portalazo, a més dels dijous i caps de setmana a Santoinho. També ens comenta la presència de gegants a Brasil, deguts a la gran emigració de portuguesos a aquell país, especialment de la zona del Minho. També aquesta autora suposa que els gegants portuguesos són copiats dels gallecs, entre altres coses perque a Portugal és comú anomenar-los Gigantones, malgrat que el nom portugués de gegants és Gigantôes.

També ens documenta el gegant de Ponte de Lima, anomenat Guerrinha, molt popular i temut pels seus públic juglamentos. Era un gegant que a vegades anava muntat en una mena d'escriptori, folrat de crítiques socials que començaven amb Consta de... o de Academia de Ma Língua i passaven per l'adreçador a tothom. L'autor de les filipiques era en Joâo Dantas Guerra, que també publicava uns fulls satírics anomenats Testamento de Judas Iscariote.

Uns altres gegants  que ens documenta i que han sovintejat a Portugal són similars al Negrito de Tarragona o al Cubanito de Sitges. És a dir, que el gegant és dut pel sistema de motxilla i que les cames són del geganter. En aquest cas de gegants portuguesos, no són presents a les festes, sinò que són homes-anunci que amb aquest aspecte criden l'atenció del públic per donar-los propaganda comercial, política o electoral.

A Portugal també existeixen cases de lloguer de gegants. Emilia Sena ens parla de Maria Arminda Ribeiro Maciel, anomenada popularment Arminda Taperia, que regenta una empresa que té 25 capsgrossos i 6 gegants. L'iniciador del negoci va ser el seu pare d'orígen espanyol, Manuel Ribeiro, mort el 1967.

En parlar dels gegants, també s'han d'esmentar els Zabumbas i els Zés P´reiras que acompanyen els gegants i els nans. Són grups de músics vestits amb indumentària tradicional del segle XIX, tocant sacs de gemecs, anomenats gaitas de foles i bombos, anomenats zabumbas. Aquests grups són documentats ja amb aquest nom al juliol de 1858, a les celebracions de Nossa Senhora do Carmo.

								Jan Grau
								11/8/96

Bibliografia: 

Méurant, René. Les Géants portugais. Catàleg de l'exposició de 500 aniversari del Goliat d'Ath. Commission royale belge de Folklore. Ministère de la Communauté française. Liège, 1981.

Sena de Vasconcelos, Maria Emilia. Gigantones, Cabeçudos e Zabumbas. Cadernos Vianeses. Notícia do passado e do presente da regiâo de Viana do Castelo. Ediçao do Pelauro da Cultura da Câmara Municipal. Tom IV. Viana do Castelo, juny de 1980

Sena de Vasconcelos, Maria Emilia. ... E os Gigantones ?... Programa de la Romaria d'Agonia de 1995. Viana do Castelo